Varšava 1939. g.
G. Špilman? - Dobar dan!
Došla sam samo kako bih vas upoznala.
Sviđa mi se kako svirate. Zovem se Dorota.
Jurekova sam sestra. Vi krvarite. - Nije to ništa.
Dođi, Dorota. Pošalji mu obožavateljsko pismo kasnije.
Sada nije najbolji trenutak. - Jurek, skrivaš ju?
Ne znam šta bih ponio. - Uvek nosiš previše!
Koliko kovčega nosiš?
Uzeću crvenu haljinu. - Da uzmem portret čika Simona?
Kako želiš.
Zar ne vidiš da sam bolesna od brige? - Doći će, ne brini.
Trebali bismo imati još jedan kovčeg samo za cipele?
Mama, Vladek je došao!
Hvala Bogu! Vladek, ranjen si!
Nije to ništa. - Rekao sam joj da se ne brine. Imaš ličnu.
Da te je raznela bomba, znali bi gdje da te odnesu.
Henrik, ne govori takve stvari.
Ne mogu ništa naći. - Bože sačuvaj!
Tata, Vladek je došao kući! - Jesam ti rekao?
Šta to radite? -Je li ko video moj šešir sa belim obodom?
Bombardovali su nas. Radio ne radi.
Nemaju samo jednu stanicu u Varšavi. - Pakuj stvari.
Gdje idemo? - Odlazimo iz Varšave.
Ali, gdje? - Nisi čuo? - Šta?
Nisi video novine? - Trebale su mi za pakovanje stvari.
Vlada se preselila u Lublin. - Zdravi muškarci moraju otići
preko reke i uspostaviti liniju odbrane. Tako kažu.
Gotovo nikoga nema u kući. Samo žene. Muškaraca nema.
A šta ćeš ti raditi za to vreme?
Vući ćeš okolo kovčege?
Nemamo vremena za ovo. - Ne idem nigde.
Ni ja ne idem nigde! - Ne budi smešna. Moramo ostati skupa!
Moram li umreti, radije ću to u svojoj kući.
Bože sačuvaj! - Tišina!
Našao sam neku stanicu.
Upravo smo primili vijest od Londonskog BBC-a.
Britanska vlada nije dobila odgovor na ultimatum
njemačkoj vladi
i objavila je rat nacističkoj Nemačkoj.
To je prekrasno. - Očekuje se...
Kroz par sati, Francuska će dati sličnu izjavu.
Poljska više nije sama.
Bože moj! To je predivno!
Mama, večera je bila izvrsna. - Zbilja.
Kad imamo razlog za slavlje, moramo se potruditi.
Za Veliku Britaniju i Francusku!
Rekao sam vam. Nisam li vam rekao? Sve će biti dobro.
5003.
To je sve?
Da, 5003 zlote. Samo to još imamo.
To je 3003 zlota previše.
Vidi, daljnje restrikcije u vezi dozvoljene svote novaca
Jevreji mogu imati kod kuče najviše 2000 zlota.
Šta ćemo uraditi sa ostatkom? - Stavićemo ga u banku.
U banku? Ko bi bio tako glup i dao novac nemačkoj banci?
Možemo sakriti novac. Možemo ga sakriti ispod lončanice.
Ne. Znam šta ćemo. Koristićemo prokušanu metodu.
Znate šta smo radili u prošlom ratu?
Lzdubili smo rupu u stolu i tamo sakrili novac.
A ako odnesu stol? - Kako to misliš?
Nemci ulaze u jevrejske kuće i uzmu šta god žele.
Stvarno? - Ali zašto bi htjeli ovakav stol?
Šta to radiš?
Ovo je najbolje mesto za novac.
Niko ga ne bi tražio pod lončanicom.
Ne... Razmišljao sam. - Da? Kakva promena!
Znate šta ćemo? Iskoristićemo psihologiju. - Šta?
Ostavićemo novac i sat na stolu.
Ovako ćemo ga pokriti tako da svi vide.
Jesi li pri sebi?
Nemci će posvuda tražiti i neće ovo primetiti.
Naravno da će ga naći. Nikada nisam video nešto gluplje!
I ti mene zoveš glupim!
To je jako dobro jer im neće pasti na pamet tu tražiti.
Trebaće nam puno vremena. - Ne žuri nam se.
Kako ćeš ga izvući? - Pincetom. Zašto si protiv svega?
Samo mi reci, kako ćeš ga izvući napolje?
Pincetom. Jednu po jednu. Zašto si uvek protiv?
Tišina! - Niko me uopšte ne sluša. Tu je najbolje sakriti.
Mir, tišina! - Ona je advokat. Voli mir.
Stavićemo sat pod lončanicu, a novac ćemo u violinu.
Hoćete li moći svirati? - Videćete.
Jurek? Vladek Špilman ovde.
Vladek? - Da. - Kako si?
Dobro, a ti? - Dobro smo s obzirom na okolnosti.
Znam zašto si ovde. Ništa ne možemo uraditi.
Neće opet otvoriti stanicu. Jednostavno neće.
Znam, ali... - Nema više muzike, ni radija za Poljake.
Znam! - Znam da češ sigurno naći posao kao pijanist.
Možda hoću, a možda i neću. Ne ljuti se, ali
nisam tu da bih razgovarao o svojoj budućoj karijeri.
Gnjavila sam sedmicama Jureka i na kraju je popustio.
I tako sam došla, a oni su bombardovali stanicu.
Bilo je prekrasno kad sam te onda upoznao. - Stvarno?
Da, bilo je nezaboravno.
Uvek mi se sviđalo vaše sviranje, g. Špilman.
Zovi me Vladek, molim te.
Niko ne svira Šopena kao vi! - To je valjda kompliment.
Naravno, ozbiljno to mislim! - Hteo sam biti duhovit.
Hoćemo se vratiti u Paradizo na kafu? - Naravno.
A čime se ti baviš?
Završila sam konzervatorij.
I ti si muzičarka? - Tek odnedavno.
Koji instrument sviraš? - Violončelo.
Volim gledati ženu kad svira čelo.
Evo nas.
Ovo je sramotno! Kako se samo usuđuju!
Znaš ljude. Žele biti bolji nacisti od samog Hitlera.
Lći ću se unutra žaliti. - Bolje nemoj. Veruj mi.
To je tako ponižavajuće. Za nekog poput tebe.
Naći ćemo drugo mesto.
Mogli bismo šetati parkom. - Ne smemo.
Službeni dekret. Jevreji ne smeju u park.
Bože moj, šališ se?
Ne, istina je. Predložio bih da sednemo na klupu,
ali Jevreji ni to više ne smeju -To je smešno!
Znaš šta? Možemo stajati ovde i razgovarati.
Mislim da to smemo. Sviraš čelo, Dorota?
Koji ti je omiljeni kompozitor? Šopen? Da?
Moraćeš da naučiš svirati njegovu sonatu za čelo.
A ti, Vladek?
Mogao bih te pratiti na klaviru dok sviraš čelo.
Vi ste predivni, g. Špilman.
Zovi me Vladek, molim te.
Znakovi za Jevreje u varšavskom okrugu.
Ovde određujem da svi Jevreji
moraju nositi vidljive oznake kad su napolju.
Ova odluka stupa na snagu 1. decembra 1939.
I odnosi se na sve Jevreje starije od 12 g.
Oznaka se mora nositi na desnom rukavu
i predstavljače plavu Davidovu zvezdu na beloj
podlozi. Podloga mora biti dovoljno velika za zvezdu
koja mora imati 8 cm od vrha do vrha.
Mora biti širine 1 cm sa strane.
Jevreji koji ne poslušaju tu odredbu biće oštro kažnjeni.
Namesnik varšavskog okruga,
Dr. Fišer.
Ja to neću nositi.
Neću ni ja. Ne želim biti obilježena.
Daj da vidim.
Ne piše da ih moramo sami nabaviti?
Gde ćemo ih nabaviti?
Nećemo ih nabaviti i nećemo ih nositi!
Vi!
Dođite!
Zašto se niste naklonili?
Lzvinjavam se.
Ne smete hodati pločnikom.
Hodaj uz pločnik!
Jesi li video?
Šta? Radim.
Tamo će nas smestiti.
Kako to misliš?
Dekretom namesnika varšavskog Okruga,
a u vezi s osnivanjem Jevrejske četvrti u Varšavi,
osnovače se Jevrejska četvrt gde će svi Jevreji
koji žive u Varšavi i oni koj se sele, morati obitavati.
Vidi ovo.
Jevreji koji žive izvan određenog područja
morače se preseliti do 31. oktobra 1940.
Nećemo svi tamo.
Premalo je. U Varšavi ima 400000 Jevreja!
Ne, 360000. Biće lako.
I šta bih trebala da uradim? Ti mi reci.
Mama?
Mama, šta je?
20 zlota.
Samo nam je to ostalo. 20 zlota.
Šta mogu sa time kupiti?
Već mi je zlo od kuhanja krompira.
Takva je cena i to vam nudim. Prihvatite to.
Nećete dobiti više ni od koga.
Ali to je Behštajn, g. Lipa. - 2000.
Prihvatite to. Kad ogladnite, šta ćete jesti? Klavir?
Gubi se, lopove jedan!
Radije ćemo ga nekome dati! - Šta vam je?
Henrik, pusti ga. - Niste danas ništa je li? Šta mu je?
Ludi ste. Radim vam uslugu i plaćam troškove prevoza.
Neću vam to naplatiti.
Niste danas jeli! Vi ste ludi!
Nosite ga.
31. oktobar 1940.
Dorota!
Dobar dan.
Nisam htela doći.
Nisam htela videti sve ovo, ali...
Nisam se mogla zaustaviti.
Kako si? - Dobro.
Nisam baš. Uhapsili su mog rođaka.
Jurek kaže da će ga pustiti.
Ovo je sramotno.
Neće dugo trajati. Ne brini se.
To sam i ja rekla.
To je previše apsurdno!
Morao bih...
Vidimo se.
Uskoro.
Do viđenja!
Iskreno, mislio sam da će biti gore.
Kako ćemo spavati?
Ja ću spavati u kuhinji sa devojkama,
a ti, Henrik i tata ovde!
Pogledajte!
Dođite da vidite.
Tata!
Jesi li šta prodao?
Samo Idiota od Dostojevskog. Tri zlote.
Bolje nego juče. - Tri pišljive zlote!
A neki zgrću milione.
Znam. - Ne znaš. Podmićuju stražare.
Stražari se prave da ništa ne vide.
Unose hranu, duvan, alkohol, francusku kozmetiku.
Siromasi okolo umiru, a njih boli briga!
Lzvinite, jeste li videli mojeg supruga Isaka Šermana?
Visok, zgodan muškarac?
Nisam, žao mi je. - Sa sedom bradicom?
Lzvinjavam se.
Lepo sanjajte. Doviđenja!
Ako ga vidite, obavestite me. Isak Šerman!
Zašto kroz naš kvart mora ići nejevrejska ulica?
Zašto ne mogu ići okolo?
Ne brinite. Podići će most. Niste čuli?
Da baš, most. Nemci se hvale svojom inteligencijom
Znate šta ja mislim?! Da gluplji ne mogu biti.
Imam familiju koju uzdržavam. Moram čekati celu večnost
da nas propuste.
Zar misle da dolazim ovamo slušati muziku?
Šta se dešava? Hladno vam je?
Hajde, igrajte!
Idemo!
Igrajte. Idemo!
Pa to je lepo.
Šta je sa tobom? Nečeš s njima igrati?
Sada čemo osloboditi ulicu za jedan jevrejski plesni trg.
Da, da, dođite.
Stigli su.
Jicak Heler vas već dugo čeka.
Šta je?
Sedite, popijte čaj. Ručaćemo kad devojke dođu.
Šta radite ovde? - Doneo je kolače...
Njegov otac se opet bavi prodajom nakita.
Prekrasno! Nakit!
Mi vrbujemo ljude. - Ko vrbuje?
Tu sam kao prijatelj. Dovode Jevreje iz cele zemlje.
Uskoro će biti pola miliona ljudi u getoima.
Trebamo jevrejsku policiju. - Još policije?
Aha, hoćeš da tučem Jevreje i poprimim duh Gestapoa!
Neko i to mora, Henrik.
Ali, zašto ja? Ne uzimate samo sinove bogataša?
Pogledaj mog oca, pogledaj nas.
Zato sam i tu. Tvoja porodica može imati bolji život.
Želiš se boriti da preživiš prodavajući knjige? - Da.
Činim vam uslugu. A šta je s tobom, Vladek?
Ti si odličan pijanist. Imamo odličan policijski džez bend.
Dočekali bi te raširenih ruku. Pridruži nam se.
Hvala, ali imam posao.
Da, naravno!
Lzvini, Vladek, ali želi da prestaneš.
Ko želi da prestanem?
Uvek kažem, gledaj to iz lepšeg ugla. U malom si getu.
Ovde su intelektualci. Bolje ti je nego nama.
U velikom getu je grozno. Kao u klozetskoj rupi.
Daj mi neki posao. - Ti si umetnik. Dižeš ljudima duh.
To je dovoljno. - Želim pomoći. Želim uraditi nešto.
Previše si poznat, Vladek.
Vi muzičari niste dobri urotnici.
Vi ste previše...
Previše ste muzikalni!
Ko je to? - Simke!
Majorek!
Svuda su obavesti. Grad će očistiti od nepoželjnih.
Nema natpisa...
Zdravo, Simke, Dolek, gđo Ziskind.
Jehuda.
Majorek, ovo je najbolji pijanist u Poljskoj.
Možda i na svetu. Vladislav Špilman, ovo je Majorek.
Drago mi je.
Znam za vas. Nikad vas nisam čuo kako svirate.
Majorek je bio u vojsci. Izuzetan čovek.
Jedino mu zameram što nije socijalist.
Bolje da sada odeš, Vladek.
Uskoro će policijski čas.
Znaš li koliko izdajemo naših novina? 500 komada.
Znaš li koliko ljudi prosječno čita jedne? 20.
To znači da imamo 10.000 čitalaca. Doći će do pobune.
Majorek ih sakriva u gaćama i ostavlja u klozetima.
U klozetima? - Na koji god naiđem.
Nemci nikad ne koriste jevrejske klozete. Prečisti su.
Molim vas, jednu zlotu.
Prestanite! Stanite!
Dođi, mali.
Ustani.
Barem večeras nemojte pričati o ružnim stvarima.
Prijatno!
Dobro, ispričaću vam nešto smešno.
Znate ko je dr. Raseja. - Hirurg.
Ne znam zašto, ali Nemci su mu dozvolili operisati u Getu.
Jevreja? Dozvolili su Poljaku da operiše Jevreja?
Dobio je propusnicu.
Uspavao je pacijenta i započeo sa operacijom.
Tek je napravio prvi rez kad su upali Nemci.
Ubili su pacijenta na stolu i onda dr. Raseju.
I sve koji su bili tamo.
Nije li to smešno!?
Pacijent nije ništa osetio jer je već bio uspavan.
Rekla sam ništa ružno, Henrik.
Šta vam je svima? Lzgubili ste smisao za humor?
Nije smešno.
Znaš šta je smešno? Ti s tom smešnom kravatom.
Šta je sa mojom kravatom? Kakve to ima veze?
Trebam kravatu za posao.
Tvoj posao? - Da, ja radim.
Sviraš klavir za one parazite u getu. - Parazite?
Paraziti su. Baš ih briga za patnje drugih ljudi.
Kriviš mene za njihovu apatiju?
Da, jer vidim da ne primećuju šta se dešava.
Ja krivim Amerikance. - Za šta? Za moju kravatu?
Američki Jevreji. Ima ih mnogo.
I šta su uradili?
Ljudi ovde umiru od gladi.
Trebali bi nagovoriti Ameriku da objavi rat Nemačkoj.
Svetla! Svetla!
Ustanite! Idemo!
Lzvinite, ja sam sestra g. Špilmana.
Bože moj! Užasno je!
Šta je? - Love ljude na ulicama. Odveli su Henrika.
Dobro, idi kući. Ja ću ovo srediti.
Jeste li videli mog supruga Isaka Šermana?
Nisam, žao mi je.
Visokog, zgodnog, sa bradicom.
Ako ga vidite, pišite mi. Ne zaboravite! Isak Šerman!
Šta se desilo?
Unutra je moj unuk. Odveli su ih.
Šta će im uraditi? - Prestao sam verovati u Boga.
Izvinite, izvinite.
Jicak? Jicak, ovde! Ja sam Vladek Špilman!
Henrik je unutra.
Nisam ga video. - Veruj mi. Sve su ih odveli.
Možeš mi pomoći?
Sad me trebaš.
Možeš mi pomoći? - To košta.
Nemam novaca.
Ne mogu ništa učiniti. Trebao si nam se priključiti prije.
Rekli su mi da imaš uticaja. - Ko ti je rekao?
Ljudi koje poznajem. Rekli su da si važan čovek. Jicak!
Dobar dan, g. Rubinštajn! - Lopovi! Gotovo je s tobom!
Cigarete? Hvala lepo!
U pomoć! Lopov!
Pomozite mi! Lopov!
Zašto su te priveli?
Otišao si Jicaku Heleru. Jesam te ja to molio?
Odveli su te!
Cvilio si pred tom gnjidom? - Ne, molio sam ga za pomoć.
Koliko si mu platio?
A kako bih mu platio? Sa čim?
Sve potrošimo na hranu. - Mogu se brinuti o sebi.
Odvodili su te.
Nema to veze s tobom. Mene žele, a ne tebe.
Zašto se moraš petljati u tuđe stvari?
Ti si lud. To je tvoj problem. - To je i moja stvar.
Hej, šta je?
Šta se desilo? Pozlilo ti je?
Gladan sam.
Radnu dozvolu? Kako to misliš, radnu dozvolu?
Moraš imati radnu dozvolu za rad u nemačkoj firmi u
Getu. Inače... - Inače šta?
Bićeš deportovan. - Glasine su bile istinite.
Preseliće nas. Poslaće nas u radne logore.
Na Istok.
A zatvaraju i mali Geto. - Bože moj!
Vladek!
Nisi na turneji u Londonu, Parizu, Njujorku, Čikagu?
Ne ove sedmice. - Užasno izgledaš.
Čuo si glasine?
Sve će nas premestiti na Istok.
Glasine? Sve uzimaš previše k srcu. Šta je?
Pokušavam nabaviti radnu dozvolu za svog oca.
Uspio sam nabaviti za sebe i ostale u familiji.
Ali, treba mi još jedna za oca. Pokušao sam sve ali...
Zašto nisi došao kod mene? - Nisam znao da se baviš time.
Ja ne, ali Majorek se bavi.
Možeš mi pomoći? Nemam novaca. - Ne vređaj nas!
Možeš li uraditi nešto za njega?
Budi u Šulcovoj radionici sutra u 16.00.
Vidiš kakve si sreće imao danas?
To je imperativ istorije na delu. Zato uvek kažem,
budi optimista. - Da, budi optimista. Znam.
Kako su tvoja leđa? - Bolje. - Bolje?
Bolje ne pitaj.
Hvala!
Nema na čemu.
Ionako vam neće pomoći.
Hvala, g. Šulc.
15. mart 1942.
Barem još imamo posao u getu.
Barem smo još na okupu.
Odmah svi u dvorište!
Idemo, požurite se!
Mi ovde radimo. Imamo radne dozvole.
Vladek!
Ostali se obucite i ponesite svoje stvari.
Samo 15 kg.
Gdje nas vodite?
Žao mi je, dao sam sve od sebe.
Mislio sam da će nas radne dozvole spasiti. - Dosta.
Nadajmo se da će Henrik i Halina bolje proći.
16. august 1942.
Gdje idemo?
Raditi. Biće vam bolje nego u ovom smrdljivom getu.
Zašto sam to uradila?
Lmate li malo vode? Moje dete umire.
Umire od žeđi.
Preklinjem vas, imate li malo vode?
Jeste li me čuli? To je prava sramota!
Dozvoljavamo im da nas odvedu u smrt kao ovce na klanje!
Zašto ih ne bismo napali? Mogli bismo pobeći iz geta!
Barem bismo umrli časno.
Zašto ste tako sigurni da ćemo umreti? - Nisam.
Znate zašto nisam? Zato što mi nisu rekli.
Ali, kažem vam. Planiraju nas sve istrebiti!
Želite da se borim? - Za to trebamo oruž je, organizaciju.
Ima pravo. Kako bih se borio? S gudalom?
Nemci ne bi nikad protraćili ovako veliku radnu snagu.
Šalju nas u radne logore. To je očito.
Da, baš! Pogledajte invalide, starce, decu. Oni će raditi?!
Pogledajte sebe!
Vi ćete na leđima nositi grede?
Henrik! Halina!
Čuli smo da si ovde. Hteli smo biti s tobom.
Hteli smo biti s vama.
Zašto sam to uradila?
Ide mi na nerve.
Šta je uradila, za Boga miloga?
Ugušila je svoje dete.
Pripremili su si sklonište i otišli su tamo.
Ali, dete se rasplakalo baš kad je policija došla.
Kako ga ne bi čuli, ugušila ga je rukama.
Dete je umrlo.
Policajac je čuo hropac i pronašao ih.
Šta to čitaš?
Probodete li nas, ne krvarimo li?
Škakljate li nas, ne smejemo li se?
Trujete li nas, ne umremo li?
Uradite li nam nešto nažao, nećemo li se osvetiti?
Vrlo prikladno. - Da, zato sam je i poneo.
Idiot! Šta misli da će uraditi sa novcem?
Mali, dođi ovamo!
Koliko tražiš za karamelu? - Dvadeset zlota.
Šta? Za jednu karamelu? Šta ćeš sa tim novcem?
20 zlota.
Imamo li 20 zlota? Mislim da imam 10.
Pet. Deset... Dvadeset.
Halina? - Šta je?
Smešno je što to sada spominjem, ali... - Šta je?
Želio bih da sam te bolje upoznao.
Hvala.
Špilman!
Tata! Tata!
Mama! Halina!
Halina! Mama!
Šta to izvodiš, Špilman? Spasao sam ti život! Odlazi!
Ne trči!
Odlaze u spalionicu. - Da.
Šta to radite? Ona je trudna!
Vladek?
Zašto si ovde, Vladek?
Svi su otišli.
Baš svi moji su otišli.
Možda imaju sreću. Što brže, to bolje.
Još nije gotovo. Ostaćemo par dana dok se sve ne smiri.
Podmitio sam policajca. Doći će kad bude gotovo.
Nisam bio napolju već... Sigurno dvije godine.
Nemoj se previše uzbuđivati.
To je zlato. Jako povoljna cena!
Neko poznat?
Lepotica. Ko je ona?
Pevačica. Dobro je poznajem. Njezin je suprug glumac.
Dobri su ljudi. Hteo bih s njom razgovarati.
Ne zaboravi, Vladek. Ljude vešaju ako pomognu Jevrejima.
Nalevo. Hodaj.
Stani.
Ti, napolje.
Ti, ti.
Lezite dole.
Na levo. Hodaj.
Otkad si ovde?
Od sinoć.
Bilo mi je drago što te vidim.
Sad će početi sa konačnim premeštajem.
Znamo šta to znači.
Poslali smo Žigmunta da izvidi stvar. Dobar je čovek.
Morao je sljediti vozove koji odlaze iz Varšave.
Stigao je do Sokolova.
Lokalni željezničar mu je rekao da voz ide u Treblinku.
Kaže da svaki dan dolaze vozovi sa ljudima iz Varšave.
Odvajaju se za Treblinku i vraćaju se prazni.
Nikakvi vozovi sa hranom ne stižu tom prugom.
Civilima je zabranjeno doći na stanicu u Treblinku.
Istrebljuju nas.
Neće dugo trajati.
Ima nas još samo 60000. Od pola miliona.
Uglavnom mladi ljudi.
I ovaj ćemo se put odupreti.
U dobroj smo formi.
Organizovani smo.
Pripremljeni smo.
Ako trebaš pomoć, ja...
Ti!
Dođi ovamo!
Žao mi je!
Ne znam šta mi bi...
Nosite ga odavde!
Nadam se da bolje sviraš klavir nego što nosiš cigle.
Neće dugo izdržati nastavi li ovako.
Videću mogu li mu naći nešto bolje.
Nevolja!
Okupite se! Samo Jevreji!
Samo Jevreji! Poljaci, nastavite raditi.
Imam dobru vest za vas.
Kruže glasine da bismo vas rado...
(Umsiedeln... )
Preselili.
Obećavam vam kako sada, a ni u budućnosti
ništa takvo se ne planira.
U redu?
Zato smo stavili natpis na zid.
Da vam pokažemo našu dobru volju.
Morate izabrati jednu osobu kojoj će biti dozvoljeno
ići u grad svaki dan i donositi
tri kile Kartoffeln. Krompira.
I jedan hleb za svakog od radnika.
Zašto bismo onda radili takvo nešto
ako vas nameravamo premestiti?
Možete dosta zaraditi na hrani koju ne pojedete.
Niste li vi Jevreji dobri u zarađivanju para?
Nastavite dalje.
Onaj sa špagom i ostale zavezane sa žicom.
Sad!
Majorek?
Hteo bih te zamoliti za uslugu.
Želim otići odavde.
Lako je otići.
Teško je preživeti na drugoj strani.
Znam.
Prošlog leta, radio sam na Trgu Zelazna Brama.
Vidio sam prijateljicu koju dugo poznam.
Pevačica je. Njezin je muž glumac.
Napisao sam njihova imena i adrese. Ako su još tamo.
Janina Godlevska i Andzej Bogucki.
Dobri su ljudi.
Možeš li probati stupiti u kontakt s njima?
Ideš svaki dan u grad. Možeš ih zamoliti
da mi pomognu izaći odavde?
Lmate li prokleti flaster?
Šta to radiš?
Ništa. - Šta je ovo?
Dozvoljeno nam je unositi hranu u geto.
Tri kilograma krompira i hleb.
Otvori!
To su samo krompiri i hleb.
Lažeš. Oseča se čak do ovde.
Otvori!
Krompiri.
Svi ste vi isti.
Daš Jevrejima mali prst, a oni hoće celu šaku.
Ako mi opet budeš lagao, lično ću te ubiti.
Potražio sam tvoje prijatelje.
Više ne žive tamo.
Stupio si sa njima u vezu?
Pripremi se za odlazak.
Naučiću ja vas disciplini! Jevrejske svinje!
Znate li zašto vas tučemo?
Ne. Znate zašto?
Zašto?
Da proslavimo Silvestrovo!
Hajde, hodaj!
I pevaj!
Jasno i glasno!
Hej, ujedinite se I sledite belog orla!
Ustanite i borite se protiv smrtnog neprijatelja!
Pokazačemo mi njima!
Uništičemo ropstvo!
Kazničemo i naterati u beg.
Izvinjavam se, jako sam prljav.
Nemamo puno vremena. Dođi.
Moramo požuriti.
Evo ti. Vidi odgovara li ti.
Morat ćemo te seliti.
Nemci sada sve hapse, bez razlike.
Jevreje, nejevreje, bilo koga.
Vladek, obrij se.
Uzmi moju britvicu na polici.
Marek Gebčinski će se brinuti o tebi.
On je na drugom kraju grada.
Večeras ćeš tamo prenoćiti. Ujutro ideš drugde.
Doneću ti jelo.
Dobro, idemo.
Pokazaću ti gde ćeš spavati.
Moraš ostati ovde do sutra popodne.
Imamo stan za tebe.
Blizu je zida Geta. Ali, je siguran.
Neće ti biti jako udobno. - U redu je.
Hvala!
Ja ću to uzeti. Daj mi to.
Idi što bliže možeš napred, do nemačkog dela.
Navući ću zavese.
Ujutro makni zavese s prozora. Zapamti to.
Sigurno ti je bolje sa ove strane zida?
Da, ali ponekad nisam siguran na kojoj sam strani.
Hleb, krompiri, luk.
Doći ću opet. Janina Bogucki će dolaziti dva puta sedmično.
Doneće još hrane i videće kako si. - Hvala.
Ovo je jako važno.
U slučaju opasnosti, otiđi na ovu adresu.
Kako to misliš da si zaboravio?
Mačkice, zaboravio sam. To mislim reći.
Znaš šta Grozan si prema meni!
Zato što i jesi grozna.
Svinjo! - Kravo!
Prljava svinjo! - Kučko!
Ti si prljava svinja! - S kim si takav si!
Sviraš božanstveno, mačkice.
Ako sviram tako, zašto me nisi slušao? - Slušao sam.
Lažeš, zaspao si, svinjo!
19. april 1943.
Pali!
16. maj 1943.
Pali!
Hvala!
Htela sam doći pre, ali nisam mogla. - U redu je.
Niko nije mislio kako će tako dugo izdržati.
Nisam smio izaći. Trebao sam ostati i boriti se s njima.
Vladek, prestani.
Sad je gotovo. Budi ponosan na ono šta se desilo.
Bože moj, izvrsno su se borili.
I Nemci takođe.
Šokirani su. Nisu to očekivali. Niko nije.
Ko bi pomislio da će Jevreji pružiti otpor?
I koje dobro od toga?
Koje dobro? Vladek, iznenađuješ me.
Umrli su dostojanstveno. To je dobro.
I znaš šta još? Sada će i Poljaci podići ustanak.
Spremni smo. I mi ćemo se boriti.
Videćeš.
Spremi svoje stvari. Moraš ići.
Zašto? Šta se desilo?
U begu sam. - Šta se desilo?
Gestapo je pronašao naše oruž je.
Uhapsili su Janinu i Andzeja.
Uskoro će pronaći i ovaj stan. Moraš otići odavde.
Gde želiš da idem? Pogledaj me.
Ne odlazim.
Ne smem ovde riskirati? - To je tvoja odluka.
Ali, ako provale u stan, baci se kroz prozor.
Nemoj da te uhvate živog.
Imam otrov uz sebe. Neće ni mene dobiti živog.
Otvorite!
Otvorite odmah vrata ili ćemo zvati policiju!
Vi ste iz tog stana? Niste prijavljeni.
Stan pripada mom drugu. Došao sam, a njega nema.
Imate dokumente? Pokažite mi ličnu!
Da, svakako.
Želim videti vašu ličnu kartu!
Šta se desilo? - On je Jevrej!
Zaustavite Jevreja!
Nemojte ga pustiti napolje! Zaustavite ga!
Da? - Poslao me je g. Gebčinski.
Vladislav Špilman!
Dorota!
Uđi.
Izvini. Dali su mi ovu adresu.
Tražim g. Džikievića.
Mihal Džikiević mi je suprug.
Uđi.
Sedi.
Trebam pomoć.
Vratiće se pre policijskog časa.
Krijem se.
Moram naći sklonište.
Ubrzo će doći.
Otkad si u braku? - Nešto više od godine.
Kako je Jurek?
Jurek je mrtav.
Kad trebaš roditi? - Za Božić.
Sad nije pravi trenutak za decu. Ali, nije bitno.
Ovo je moj suprug. Vladislav Špilman.
Marek Gebčinski ga je poslao.
Da, sećam se.
G. Gebčinski je rekao da dođem u slučaju opasnosti.
Ne brinite se.
Ne možemo vas premestiti večeras. Spavaćete na kauču.
Izvinjavam se.
Izvinite... ali, mogu li dobiti krišku hleba?
Naravno, ješćemo.
Sedite, molim vas.
Hvala vam.
U srcu ste nemačkog područja.
Zgrada nasuprot je bolnica u koju dolaze ranjenici.
Do nje je Policija.
Najbezbednije mesto.
U srcu njihova uporišta.
Zaključaću vas.
Niko ne zna da ste ovde.
Budite što tiši.
Sve je u redu?
Hvala vam.
Ovo je Antek Salaš. On će se brinuti za vas.
Drago mi je. - I meni.
Hvala vam.
Dao sam mu drugi ključ. Donosiće vam hranu.
On je u Pokretu otpora. Dobar je čovek.
Ne sećate me se, g. Špilman.
Ne, ne bih rekao.
Varšavski radio. Radio sam kao ton-majstor.
Viđao sam vas gotovo svaki dan.
Izvinite, ali ne sećam se. - Nije bitno.
Ne morate se brinuti. Često ću vam dolaziti.
Biće vam drago čuti da Saveznici bombarduju
Nemačku svake noći. Keln, Hamburg, Berlin.
I Rusi im zadaju velike probleme. To je početak kraja.
Nadajmo se.
Još ste živi?
Evo.
Kobasice, kruh.
Još imate onu vodku?
Koliko će još ovo trajati?
Neće još dugo.
Mislim da imam žuticu.
Ne morate radi toga da brinete.
Samo smešno izgledate.
Mojeg je deda ostavila devojka kad je dobio žuticu.
Zašto niste pre došli? Prošle su dve sedmice.
Problemi. Morao sam da skupim pare za hranu.
Moram prodati stvari, a to nije lako.
Prodajte ovo.
Hrana je mnogo važnija od vremena.
Hteo sam vam reći. Saveznici su se iskrcali u Francuskoj.
Rusi će brzo biti ovde.
Razbiće Nemce.
Za koji dan.
Vladek?
Znala sam da će se ovo desiti.
Idem po lekara. - Ne smeš. Preopasno je.
Idem po dr. Lucaka. Možemo mu verovati.
Ne budi smešna, on je pedijatar.
Ali je i lekar. - Ne ti ostani.
Ja ću ići.
Došli smo se pozdraviti.
Idemo mojoj majci u Otvocku.
Beba je već tamo. Bezbednije je.
Kažu da ustanak samo što nije počeo.
Trebalo bi streljati tog Salaša.
Skuplja pare u tvoje ime po celoj Varšavi.
Ljudi su bili jako velikodušni.
Skupio je prilično novca.
Bože moj!
Jetra mu je velika kao nogometna lopta.
Ima akutnu upalu žučnog mjehura, ali preživjeće.
Pokušaću nabaviti lek, ali to nije lako.
Možete li ga opet doći pregledati? - Ko zna?!
Doktore, hvala vam.
Ne govorite. Odmarajte se.
Hvala vam lepo što ste došli.
Donela sam malo hrane.
Skuhaću ti nešto. Onda moramo otići.
1. august 1944.
Nazad!
Lzlazite napolje. Nemci su opkolili zgradu!
Neka mi neko pomogne!
Šta radite ovde?
Ko ste vi?
Razumete li me?
Da.
Šta radite ovde?
Hteo sam otvoriti ovu konzervu.
Živite li ovde?
Radite li nešto ovde? - Ne.
Čime se bavite?
Ja sam... bio sam pijanist.
Pijanist.
Dođite.
Svirajte malo.
Tu se skrivate?
Jevrej?
Gde se skrivate?
Na tavanu. - Pokažite mi.
Imate li hrane?
Pozor!
Dobro jutro, gospodo! - Dobro jutro.
Jevrejine!
Molim vas!
Šta znači ova pucnjava?
Rusi su na drugoj strani reke.
Morate izdržati još samo par sedmica.
Šta se desilo? - Odlazimo.
Rusi su ovde? - Još nisu.
Ne znam kako bih vam se zahvalio.
Zahvalite Bogu, a ne meni.
Njegova je volja da ovo preživimo.
Barem trebamo verovati u to.
Evo, uzmite.
A vi?
Imam još jedan. Još topliji.
Šta ćete raditi kad sve ovo završi?
Sviraću klavir na poljskom Radiju.
Recite mi svoje ime. Slušaću vas.
Špilman.
Dobro ime za pijanista.
Nemac! Nemac!
Ne pucajte!
Molim vas, ja sam Poljak!
Lzađite dignutih ruku!
Preklinjem vas! Ne pucajte!
Ja sam Poljak! - Siđite!
Ja sam Poljak! Molim vas!
On je Poljak!
Da, on je Poljak!
Zašto imate ovaj kaput?
Hladno mi je.
Pogledajte ih! Nemački gadovi!
Ubice!
Prljavi gadovi!
Ubice!
Pogledajte se sada! Uzeli ste mi sve što imam.
Meni, muzičaru!
Uzeli ste mi violinu! Oduzeli mi dušu!
Vi ste muzičar?
Da.
Poznajete li slučajno jednog kolegu, pijanista?
G. Špilmana sa poljskog radija?
Da, naravno da ga poznajem.
Pomagao sam g. Špilmanu dok se je skrivao.
Recite mu da sam ovde i da mi pomogne.
Hej! Nema razgovora sa zarobljenicima! Miči se!
Kako se zoveš? - Hosenfeld.
Kako?
To je bilo ovde. Siguran sam u to.
Više nije ovde.
Vređao sam ga. Ne ponosim se time, ali tako je bilo.
Siguran sam da sam stajao na mestu gde si ti sada.
Tu je bila bodljikava žica i taj mi je Nemac prišao.
Nisi mu zapamtio ime.
Nisam.
Pitat ću u fabrici. Možda oni nešto znaju.
Vladislav Špilman nastavio je da živi u Varšavi
sve do smrti, 6. 7. 2000. Imao je 88 godina.
Nemački oficir zvao se major Vilm Hosenfeld
Umro je u sovetskom logoru za ratne zarobljenike 1952.g.